О гласнику Часопис Гласник Етнографског института САНУ објављује оригиналне, претходно необјављене радове: оригинални научни рад, прегледни научни рад, научна критика и полемика, приказ, научна библиографија. Часопис Гласник Етнографског института САНУ доступан је у режиму отвореног приступа. Публиковање у Гласнику Етнографског института САНУ је бесплатно. У часопису Гласник Етнографског института САНУ објављују се радови из области етнологије и антропологије и сродних друштвених и хуманистичких дисциплина. Радови могу бити написани на српском и сродним језицима и на енглеском језику. Радови на српском језику штампају се ћириличним писмом. Гласник Етнографског института САНУ излази минимум два пута годишње. Објављује и специјалне бројеве, са посебном тематиком и гостујућим уредником. Сва издања Гласника Етнографског института САНУ, почевши од првог броја, доступна су на следећој адреси: https://dais.sanu.ac.rs/handle/123456789/4515
Сва права задржана (c) 2026 ГЛАСНИК ЕТНОГРАФСКОГ ИНСТИТУТА САНУ https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
Слике Француске и рецепција француских друштвених, културних и еманципаторских идеја у часопису Жена данас (1936–1940)
У раду се анализира слика Француске и рецепција француских идеја у часопису Жена данас (1936–1940). Методолошки оквир рада подразумева примену теорије рецепције, имаголошког приступа, помног читања текста и транслатологије. У првом делу студије испитује се представа положаја жене у француском друштву и анализирају се текстови преузети из француских листова. У другом делу рада проучава се функција вести о догађајима из Француске на страницама часописа Жена данас. Потом се тумачи књижевност преведена с француског језика кроз призму уређивачке политике часописа. Трећи део студије бави се рецепцијом француске кинематографије и слике женских портрета Францускиња. У раду се долази до закључка да се дискурс о Другоме мења током излажења часописа, од идеализације и стереотипизације до дестабилизовања стереотипа који владају о француском друштву. Кључне речи: Жена данас, слика Француске, имагологија, рецепција француских идеја, положај жене у Француској, француска преводна књижевност
Предузетничка продукција одеће. О утицају предузетника на савремену културу одевања
Савремени живот у неолибералном капитализму, претежно дерегулисаном и заснованом на принципима понуде и потражње у циљу стицања максималних профита, кад је о одевању реч, углавном конотира тзв. брзу моду. Она је, пак, превасходно везана за велике компаније које намећу модне стилове једном (великом) делу потрошача. Ту наизглед не остаје много места на тржишту за мале произвођаче који спадају у домен предузетништва. Овај рад презентује деловање малих предузетничких произвођача одеће, и заснован је на непосредном истраживању предузетника. Рад презентује како се одлучује о производњи и дизајну одеће, на коју су врсту одеће произвођачи усредсређени и како граде однос према потрошачима. Продукција одеће посматра се у економско-антрополошком контексту, односно у релацији с тим како произвођачи кроз производни програм одеће објектификују своје схватање потрошача и тржишта. С обзиром на глобализацијске токове у локалним срединама, рад настоји да установи корелацију друштвено-економског контекста произвођача одеће и њиховог утицаја на културу одевања у условима тржишта малог економског капацитета. Кључне речи: производња, предузетништво, свакодневна одећа, култура одевања, објектификација
Од апокалиптичне претње до предмета подсмеха: друштвена опажања ризика од вештачке интелигенције и њихови практични ефекти
Рад се фокусира на друштвена опажања ризика од вештачке интелигенције која се манифестују у реакцијама страха и подсмеха, тј. у схватањима о супериорности, односно инфериорности ове технологије у односу на човека. Циљ рада је анализа овог обрасца идентификовањем фактора који доприносе да ВИ истовремено буде предмет страха и подсмеха, и указивање на практичне ефекте тих друштвених реакција на контролу ризика које ова технологија носи. У раду образлажемо аргумент да се подсмехом могу артикулисати ризици који су реалнији од оних који се темеље на страху. На крају дајемо критички осврт на употребу појма „егзистенцијални ризик“ у значењу претње ВИ по опстанак цивилизације и човечанства. Кључне речи: вештачка интелигенција (ВИ), ризик, друштвена опажања, страх, подсмех
Избегличка демократија: демократија из критичке перспективе миграција и мобилности
Циљ чланка је да пружи критичку аналитичку перспективу за преиспитивање темељног концепта модерне политичке теорије, концепта демократије, с тачке гледишта миграција и мобилности. У потрази за наведеном перспективом, следим аналитички оквир скупине аутора из појмовника, Minor Keywords of Political Theory: Migration as the Critical Standpoint, у којем се критички промишљају различити кључни појмови унутар дискурса политичке теорије и политике из очишта миграција. У тексту најпре уводим концепт одбегле демократије (fugitive democracy) Шелдона Волина, који демократију не схвата као структурирани облик владавине, него као привремен и пролазан тренутак колективне акције. Волинов концепт одбегле демократије допунио сам рецентним радовима из подручја постколонијалне теорије, у којима се наглашава утицај досељеничког колонијализма, империјализма и ропства на развој модерне демократије. Из перспективе постколонијалне теорије у тексту детаљније анализирам један историјски пример одбегле демократије: црначке пограничне заједнице на организованој, тајној рути (Underground Railroadu) коју су користили одбегли робови током раздобља пре грађанског рата у САД-у, бежећи на Север САД-а и у Канаду. Гледано из перспективе постколонијалне теорије, феномен бекства (fugitivity) у контексту демократске теорије нема само временску димензију, која означава привремене манифестације колективне моћи, већ поприма просторну димензију. С обзиром на просторне аспекте феномена, бекство се схвата дословно као бег, избеглиштво, одлазак, насељавање и стварање уточишта и алтернативног начина живота у којем је могуће живети слободно. Стога сам појму од-бегла демократија одузео префикс (од-) и додао префикс (из-) како би нагласио његову просторну димензију, творећи тако нови појам, (из-)бегличка демократија. У последњем делу чланка следим ауторе из појмовника Minor Keywords у њиховој намери да рехабилитују феномен руље (mob) и масовне политике на начин да их поимају као нешто иманентно демократској политици. У том процесу критички испитујем њихову кључну реч руља (the mob) из Minor Keywords, додајући битне теоријске слојеве анализи како бих испунио њихову почетну, ауторску намеру. Кључне речи: избегличка демократија, миграције, мобилност, руља, уточиште, политика бриге
Мреже солидарности са мигрантима у ауторитарном контексту и урбана прекарност на европској периферији: искуство Мајиста Јашам Кооперативе у Тарлабашију (Истанбул)
Овај чланак анализира улогу мрежа солидарности, посебно оних које покреће директно учешће миграната, у подстицању алтернативних облика суживота у прекарним урбаним условима у Истанбулу. Споразум између ЕУ и Турске из марта 2016. године представља кључан пример како је секуритизација миграција у Европи ојачала улогу Турске у европском граничном режиму и променила градове у којима мигранти желе да живе. Чланак се ослања на идеју да се границе разлажу и репродукују унутар градова. У раду се користи етнографско истраживање спроведено у Тарлабашију, централном маргинализованом подручју у Истанбулу које је историјски обележено расељавањем, урбаном трансформацијом и демографским променама. У овом урбаном пограничју, мигранти без докумената живе у несигурним условима док самоорганизоване групе са терена организују мреже узајамне помоћи и отпора. Анализа је усмерена на Мајиста Јашам Кооперативу („Живот у мају“), иницијативу солидарности која нуди часове турског језика и ваннаставне активности за децу. Истичући свакодневне праксе, сусрете и самоорганизоване облике помоћи, кооперативa се бори против расизма и искључивања, док истовремено негује инклузивну урбану заједницу. Ове иницијативе осветљавају суптилне, али значајне начине на које мреже солидарности одолевају ауторитарним притисцима и преобликују урбану припадност. Кључне речи: мреже солидарности, мигранти, урбана прекарност, ауторитаризам, Тарлабаши
Чекајући визу: темпоралност, емоције и позиционалност истраживача изван шенгенског простора
Овај чланак анализира, кроз аутоетнографски приступ, несагласје између временских оквира визнe процедуре и ритмова истраживања. Заснива се на етнографском теренском раду спроведеном у Сарајеву (Босна и Херцеговина) и користи одабрану литературу и теренске белешке како би показао на који начин неизвесности и кашњења, својствена визнoм поступку, утичу на емотивно и отелотворено искуство истраживања изван шенгенског простора. Чланак истиче визни систем као кључни механизам кроз који се производе глобалне неједнакости у мобилности. Овај аргумент је смештен у контекст Балканске руте, где промене у политикама илуструју како је мобилност миграната ограничавана и регулисана. Насупрот томе, као европском истраживачу, моја сопствена мобилност ретко је структурно ограничена; ипак, бирократска хронолошка линија поступка за волонтерску визу обликовала је начин на који сам приступио и обитавао на терену. Аутоетнографски приказ процеса добијања визе прати како су бирократске путање – кроз клинике, административне канцеларије и осигуравајуће агенције – стварале трења, рањивости и савезништва са локалним “водичима”. Закључак разматра аналитичку вредност овог процеса, тврдећи да је бирократска рута визе постала конститутивни елемент истраживања, обликујући моју мапу града и омогућавајући приступ местима која би иначе остала недоступна. Кључне речи: виза, аутоетнографија, емоције, Сарајево, Балканска рута, солидарност
Злоупотреба дечјег рада код непраћене деце у миграцијама на периферијама европског режима: заштићени или невидљиви?
Овај рад истражује недовољно проучену појаву злоупотребе дечјег рада код непраћене и раздвојене деце која путују ка Европи западнобалканском рутом. На основу квалитативног истраживања спроведеног у Србији и Босни и Херцеговини, налази показују да је велики број деце укључен у неформалан, ризичан и експлоатативан рад током пута и по доласку у Србију. Деца најчешће обављају послове који спадају у најгоре облике дечјег рада – опасне физичке послове, послове са високим ризиком од повреда, али и активности повезане са кривичним делима. Рестриктивне миграционе и азилне политике гурају децу у дубоку неформалност, чинећи их „невидљивима“ за систем заштите и изузетно рањивим на злоупотребе послодаваца. Системи заштите ретко препознају дечји рад осим када је удружен са сумњом на трговину људима, што резултира недоследним и недовољним интервенцијама. Студија указује на потребу за приступом заснованим на правима детета, који би заштиту поставио изнад секуритизације у европском управљању миграцијама. Кључне речи: дечји рад, непраћена деца, миграције, балканска рута, системи заштите, неформалност, периферије Европе
Материјални остаци: етнографија миграционих трагова у пограничју Трста
Овај чланак представља и анализира материјалне трагове ирегуларизованих миграција у околини Трста. Његова теоријска полазишта допуњена су са два етнографска теренска истраживања, спроведена 2023. и 2025. године у Трсту и његовој широј околини, међу људима који су у Трст стигли Балканском рутом, као и међу локалним становништвом шире околине Трста. Истраживање показује да је кључни показатељ скривеног кретања људи кроз ово подручје присуство материјалних трагова на рубовима насеља или унутар шума. Ослањајући се на искуства саговорника, чланак описује колико су разноврсне перцепције и појмови који се приписују опипљивим траговима миграционих кретања у овом подручју. Даље, разматра се и дискурс који материјалне остатке ирегуларизованих миграција означава као „отпад“, што је последично разлог њиховог уклањања из окружења. Изнад свега, овај чланак има за циљ да покаже зашто је истраживање материјалних трагова савремених миграција важно и неопходно. Кључне речи: миграције, Балканска рута, материјални трагови, шуме, околина Трста
Праксе контроле и производња (не)мобилности у Унско-Санском кантону (Босна и Херцеговина)
Овај рад истражује како су се праксе које регулишу и производе (не)мобилност обликовале у Унско-Санском кантону (Босна и Херцеговина) током 2019. и 2020. године, где су урбане динамике структурирале кретање и производиле неуједначена и прекарна искуства за људе у покрету. Ослањајући се на критичке студије миграција и граница, које мобилност концептуализују истовремено као технологију управљања и као поље оспоравања, рад се укључује у расправе о томе како су гранични режими неуједначено уграђени у локалне средине, инфраструктуре и свакодневни урбани живот. Док је постојећа литература у великој мери документовала спровођење контроле граница ЕУ, насилна враћања (pushbacks) и управљање мобилношћу на спољним границама, мање пажње је посвећено унутрашњој просторизацији граничних режима, као и начинима на које локалне власти и заједнице активно обликују зоне задржавања и невидљивости унутар државе. На основу више од седам година дугорочног ангажмана у региону, допуњеног интервјуима спроведеним током мог докторског истраживања у оквиру ЕРЦ пројекта TheGAME. Counter Mapping Informal Refugee Mobilities along the Balkan Route, чланак прати како су одлуке кантоналних власти да ограниче кретање, као и јавни протести који су их пратили, допринели формирању унутрашње граничне зоне унутар Босне и Херцеговине. Чланак показује како се унутрашње границе успостављају кроз праксе које истовремено омогућавају, преусмеравају и ометају кретање. Кључне речи: Велечево, Босанска Отока, присилна (не)мобилност, Вучјак, унутрашње границе, „ничија земља”
Европски режим ирегуларизованих миграција: појмови са периферија – Увод
У овом темату, европски режим ирегуларизованих миграција посматра се кроз етнографску перспективу, засновану на студијама спроведеним на његовим периферијама. Уместо да се овај режим третира као кохерентан или централизован систем, радови прате како се он обликује кроз свакодневне праксе, материјална окружења, просторне услове, темпоралности, али и кроз начине контроле, бриге и преговарања. Радови сабрани у овом темату фокусирају се на случајеве из Турске, Италије, Србије и Босне и Херцеговине како би се показало на који начин се граничење (bordering) и ирегуларизација (irregularization) миграција одвијају на маргинама Европе. Скуп међусобно повезаних кључних појмова – (не)мобилност, материјални трагови, дечји рад, виза, мреже солидарности и избегличка демократија – структурира тематску анализу европског режима ирегуларизованих миграција као поља пракси, односа и начина живота. Кључне речи: појмови, миграције, ирегуларизација, периферија, Балканска рута
Европски режим ирегуларизованих миграција: појмови са периферија - цело издање
Др Александар Крел (1968–2021)
Сва права задржана (c) 2022 ГЛАСНИК ЕТНОГРАФСКОГ ИНСТИТУТА САНУ https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
МИЛЕСА СТЕФАНОВИЋ БАНОВИЋ. ЗНАНО БУДИ. ЗАПИСИ У СРПСКИМ РУКОПИСИМА СЕНТАНДРЕЈСКЕ ЗБИРКЕ
GORDANA GORUNOVIĆ, OGLEDI IZ ETNOGRAFIJE I ANTROPOLOGIJE KNJIŽEVNOSTI
ЉУБАВ – НЕПРИЗНАТИ ТВОРАЦ КУЛТУРА И ТРАДИЦИЈА
Ивана Башић, Љубавне нити. Концепти љубави у Европској и Српској култури
ШТА ЈЕ У ИМЕНУ: ДЕФИНИЦИЈА ОРГАНИЗОВАНОГ КРИМИНАЛА
Овај рад даје увид у појавност организованог криминалa као историјског и као савременог феномена и разматра питања његовог разумевања и дефинисања. Пошто је друштвени амбијент дефинишући за улогу и значај које организовани криминал има у друштву, у раду се указује на утицај политичког контекста на његово одређење приказом генезе криминалног организовања. У раду је понуђена и анализа суштинских појмовних веза између схватања организованог криминала, пре свега у оном смислу у коме се она рефлектовала у нормативи, будући да су нормативна одређења кривичног дела организованог криминала увек под утицајем схватања о томе како организовани криминал генерише друштвену опасност. Оваквим освртом на настанак норми којима се регулише кривично дело организованог криминала, аутори настоје да дају допринос продубљеном разумевању изазова у друштвеној контроли ове друштвено деструктивне појаве.
дефиниције организованог криминала нормирање
ЛЕКСЕМА BUKË („ХЛЕБ“) САГЛЕДАНА КРОЗ ПРИЗМУ АЛБАНСКЕ ФРАЗЕОЛОГИЈЕ И КУЛТУРЕ (С ОСВРТОМ НА СРПСКУ)
У раду пружамо један релативно ограничени поглед на значај лексеме bukë („хлеб“) у албанској култури из угла лингвокултурологије и фразеологије. Контрастивно разматрање је усмерено из смера од албанског ка српском, а заснива се на забележеним фразеологизмима и паремијама из релевантних општих и фразеолошких једнојезичних и двојезичних речника. Назначену лексему посматрамо као примарну, и поред тога што у обе средине нативни говорници употребљавају и низ других, секундарних, лексема за означавање различитих врста и облика хлеба. У албанској култури појам који именује лек сема bukë има посебно место, улогу и значај у развијању и неговању разли читих друштвених и међуљудских односа што се види путем појединих иди отипичних фразеологизама и паремија. Истовремено, низ идентичних или веома блиских, хомотипичних, фразеологизама са српским говори у прилог о постојању релативно подударних начина размишљања, вредновања и схва тања значаја и улоге хлеба у људском друштву.
ОД „БРИЉАНТНЕ СТУДИЈЕ” ДО „ПОБУНЕ ПРОТИВ СОПСТВЕНЕ ПРИРОДЕ”: „ДРУГИ ПОЛ” У АМЕРИЧКИМ НАУЧНИМ ЧАСОПИСИМА 1950-ИХ
Други пол Симон де Бовоарсе често наводи као једна од кључних књига које су утицале на обликовање америчких феминисткиња раног другог таласа. Овај рад анализира рецепцију у америчким научним/академским часописима, и тако попуњава празнину у истраживањима студија периодике које имају за циљ да дођу до бољег разумевања политичког и културног контекста у којем се неко дело објављује. У тексту се прво анализира амерички после ратни контекст са фокусом на положају жена и њиховој улози у друштву, да би затим та анализа била у основи даљег истраживања рецепције Другог пола у америчким научним часописима. Текст указује на испреплетаност политичког контекста и одсуства критичке рефлексије међу првим критичарима/критичаркама Другог пола у односу на положај жена у Америци током 1950-их година. Узорак у анализичине критике које су објављене током 1953. и 1954. године у пет на учних часописа у којима се анализира језик, кључне теме, како их виде аутори и ауторке (да је књига пре свега француска; да њене анализе не могу да се примене на амерички контекст; да је књига упркос реклами не научна, да не да је решење и рецепт за промену ко јој ауторка тежи; и да, коначно, књига на проблематичан начин говори о мајчинству и положају удатих жена).
НЕМРТВИ НОВИ СВЕТ: ОКРУЖЕЊЕ АПОКАЛИПСЕ И ДРУШТВЕНИ ОДНОСИ УСЛЕД ЕПИДЕМИЈЕ ЗОМБИЈА
Наративи филмова о зомбијима изражавају друштвене односе у околности ма апокалиптичног социјалног окружења, указују на незаустављиве процесе ширења болести, односно свеприсутност зомбија као основних преносилаца заразе, наглашавајући дискурсе биолошке катастрофе, односно епидемије инфективних обољења као потенцијалног начина завршетка модерне циви лизације. Епидемија приказана у филмовима о зомбијима се може посма трати као нека врста замишљене будућности вируса, односно као напред ни стадијум развоја инфективних болести, које доводе до деконструисања и потпуног слома постојећег друштвеног система, а потом до апокалиптичних последица и настанка новог социјалног поретка. Епидемија производи окол ности у којима долази до престанка пређашњег институционалног организо вања и обликовања индивидуалног понашања који трансформишу друштвену сферу у складу за захтевима нових социјалних и биолошких дискурса. Услед таквих околности, долази до промене друштвеног окружења, а болест постаје означитељ социјалних стратегија, односа према зараженима, арена прерас поделе друштвене моћи и средстава за одржавање живота. Идеја рада јесте указивање на начине социјалног реорганизовања прилагођеног друштвеним поремећајима изазваним епидемијом зомбија, истицање улоге болести при ликом обликовања социјалних група и друштвених односа, са циљем разот кривања начина на које филмски наративи метафоризују учинковитост ин фективних обољења.
ЛЕКСЕМА КОШУЉА У ГОВОРИМА ПРИЗРЕНСКО-ТИМОЧКЕ ДИЈАЛЕКАТСКЕ ОБЛАСТИ
У раду су с лексичко-семантичког становишта представљени називи који масе у говорима југоисточне Србије означавају традиционална кошуља и њени саставни делови. Лексичка грађа ексцерпирана је из дијалекатских речника и допуњена подацима прикупљеним за први том Српског дијалектолошког атласа, с изузетком мањег броја лексема чије је значење утврђено теренском провером. Забележене номинационе јединице описане су на основу семантичких података који су потврђени у речницима, те сагледане у оквиру семантичких група и подгрупа. Циљ овог рада јесте да се кроз лесичко-семантичку анализу укаже на значај традиционалне кошуље као дела традиционалне српске ношње у језичкој слици света патријархалних говорника призренско тимочке дијалекатске области, на културне специфичности уткане у семантичке садржаје датих лексичких јединица, као и на однос говорних представника према једном сегменту традиционалне материјалне културе.
ЖЕНСКА ОДЕВНА ПРАКСА ТОКОМ ХХ ВЕКА У НОВОМ ПАЗАРУ И ОКОЛИНИ
У овом раду представићемо свакодневно одевање у граду и селу, током XX века, на терену Новог Пазара. Акценат се ставља на женско свакодневно одевање и посебности које се одсликавају пре свега у конфесионалним праксама. Поред разлика у одевању које су проистекле из конфесионалних пракси, указаћемо и на неке друге аспекте који су утицали на различитост одевања, као што су – образовање, запосленост, утицај спољашње средине (људи ван породице, медији и др.), економски статус и др. Разлике условљене статусом жене у друштву, који се значајно мења након Другог светског рата, са већом еманципацијом жена и њиховим постепеним излажењем из патријархалног породичног оквира условиле су промене у одевном изгледу. Циљ рада је да се представе одевне праксе жена на територији Новог Пазара и околине.
МУЗЕАЛИЗАЦИЈОМ МАСКИРНОГ ОДЕЛА ДО НОВОГ ОДЕВНОГ НАРАТИВА
Маскирно одело у својству мушког радног обрасца већ неколико деценија представља феномен произашао из примарне функције радне војне и полицијске одеће током сукоба у процесима распада СФР Југославије. Интеграцијом маскирних одела у свакодневне радне одевне обрасце припадника сеоских заједница, потом пензионера и „викендаша“ који су се бавили пољопривредним активностима, она су – функцијом и садржајем, у одређеном дискурсу, постала нови одевни наратив у редефинисаној народној култури привређивања, који је, изеђу осталог, указивао на специфичне одјеке распада социјалистичког система вредности и државе. Истраживање представља покушај да се предочавањем услова и последица укључивања маскирног одела у радне одевне обрасце уједно назначе могућности за његову музеализацију и њом омогућено препознавање тог специфичног, новог одевног наратива као индикатора за антропологизацију етнографског музејског дискурса о народној култури одевања.
ЧУРУШКА МОДА 1907–1937. ГОДИНЕ ИЛИ ИЗВЕШТАЈ ЈЕДНОГ МУЗЕЈСКОГ ИНСАЈДЕРА
У раду се полази од критике мишљења које се развило у XXI веку у оквиру етнолошке/антрополошке науке, а у вези је са проучавањем и тумачењем традицијског одевања сеоског становништва. Наиме, рад етнолога/кусто са посматра се као још један од романтичарских реликата музеологије у коме се не иде даље од бескрајног описивања одевних предмета и украса на њима. Међутим, отвореност антропологије ка различитим хуманистич ким наукама нам може помоћи да изнађемо нове начине тумачења онога што нам реликти прошлости у збиркама традиционалног одевања пружају. У смислу употребе других приступа, пре свега се мисли на теорију моде, родне студије, културну историју, али и неке од антрополошких приступа одевању који су код нас мање примењивани, као што је теорија културне аутентикације. Такође, биће речи о подели, која одавно постоји у антропо логији одевања, а односи се на дистинкцију између традиционалне одеће / народне ношње, фолклорног костима и модне одеће. Ова подела је веома битна у почетном тумачењу како старијих артефаката, тако и оних нових, који данас налазе своје место у збиркама одевања. На крају ће, на примеру прегаче из Чуруга која се чува у Збирци народних ношњи и одевања Музеја Војводине, бити показана примена једног методолошког правца развијеног у оквиру теорије моде.
ОДЕВАЊЕ ВЕРНИКА НА ЛИТУРГИЈИ: ПРИМЕР СРПСКЕ ПРАВОСЛАВНЕ ЦРКВЕ
У овом раду се проблематизује одевање верника Српске православне цркве крајем двадесетог и почетком двадесет првог века. Циљ истраживања био је да утврди да ли постоји пожељан/идеалан модел одевања верника на бого служењима, као и врста и степен одступања од њега у свакодневној пракси верника. Рад се заснива на етнографској грађи прикупљеној током последњих пет година у црквама и манастирима широм Србије коришћењем методе посматрања, полуструктурираног упитника и неформалног разговора, уз упо требу информација са православних форума и сајтова.
МОДНА ПРОДУКЦИЈА SIROGOJNO STYLE: ПРИЛАГОЂАВАЊЕ НАРАТИВА О ПРОШЛОСТИ КОНТЕКСТУ САВРЕМЕНЕ МОДЕ
Полазећи од чињенице да мода, према дефиницији, подразумева (и захтева) непрекидне промене и иновације, у раду се на примеру модне продукције Sirogojno Style прати процес прилагођавања наратива о прошлости, по коме је модна продукција Сирогојно стил дуги низ година била препознатљива на југословенској и међународној модној сцени, у контексту савремене моде. Овом приликом у фокусу интересовања налази се ауторска колекција Џорџ Стајлера (George Styler) NetWork приказана 2014. године на Недељи моде у Лондону (London Fashion Week), конкретније – део колекције који је урађен у сарадњи са фирмом „Sirogojno Company“. Проучавање нове наративне функ ције Сирогојно плетенина у контексту савремене моде базирано је на писа ним и визуелним изворима, као и на подацима добијеним полуструктури раним интервјуом који је априла 2021. године вођен са модним креатором Џорџ Стајлером. Циљ радa је да пружи допринос савременим антрополош ким студијама у области моде и одевања.
“TWICE IS NICE”: ПОЛОВНА ОДЕЋА У ДАНАШЊЕМ ГЛОБАЛНОМ СВЕТУ
Одећа, посебно она која има високу симболичку и/или материјалну вред ност, увек је била цењена и преношена другим корисницима као поклон, наслеђе и завештање, или је давана у добротворне сврхе, најчешће преко верских институција. Иако употреба већ коришћене одеће има дугу исто рију, њен обим и видљивост порасли су са индустријском револуцијом и успостављањем потрошачког друштва, као покретачким снагама капита лизма. Жеља да се акумулира ново увек је била праћена потребом да се ос лободи старог. Делимично и даље добротворног карактера, глобална разме на половне одеће, која почиње од 19. века, и успостављања међународних мрежа трговине текстилним остацима који су припремљени као сирови на за поновно коришћење, прерасла је временом у трговину вредну више милијарди долара између глобалног севера и глобалног југа. Док половну одећу неки још увек сматрају отпадом, она може бити драгоцена за свет си ромашних, моћан (контра)културни исказ неких група (нпр. хипи, гранџ), или, ако се продаје као винтиџ, свесно исказан модни став. У сваком слу чају, она представља контроверзну тему. У данашње време, начин на који се половна одећа посматра и користи широм света, поновно доказује да је гло бализација креативан процес, који производи увек нове облике хибридиза ције. У раду су представљени кратка историја и различита виђења феноме на. Истраживање се заснивало на посматрању учесника на више локација и на интервјуима током дужег периода.
Φωτοσκιάσεις στη Βυζαντινή Μουσική. Μικρή εισαγωγή στον κόσμο της ψαλτικής τέχνης [Byzantine Music Shades: A Brief Introduction to “The Art of Chanting” World]
This book is an exciting journey into the world of Byzantine music. It explicitly explores and presents the essence of Byzantine chanting and its twofold character, namely that of strict rules and spirituality but also of creativity and cosmopolitanism. Based on field research and personal experiences (namely years of the author’s travels to parishes and monasteries in Serbia, Greece and elsewhere), the reader comes across useful information which is both grounded and emotional. Its pages shed light on the monophonic chanting of the Eastern Orthodox Church by looking both at its past history and meditating onto its future, with an ultimate goal to capture the inner rhythm that penetrates the oral and written tradition of Byzantine music.
Материјална култура из новог угла. Данијела Велимировић, Кибле, баклаве и фистани: традиционална материјална култура Срба у XIX и почетком XX века
Живимо у времену када је традиционални начин живота, па самим тим и материјално стварање које га је карактерисало, готово у потпуности потиснуто не само из свакодневног живота, него већим делом и из обредно-обичајне праксе. Из тих разлога сваки рад који се бави проблематиком материјалне културе од изузетног је значаја јер доприноси бољем упознавању не само прошлости народа који ју је стварао, већ је истовремено подсећање на ту исту прошлост. У том смислу се може посматрати и монографска студија Кибле, баклаве и фистани: традиционална материјална култура Срба у XIX и почетком XX века.