Музеји и географије (националне) моћи - (Serbia), Ljiljana Gavrilović (Гласник Етнографског института САНУ; Издање 56 Број 2 (2008), 2008)
У раду се расправља о односу музеја и (националне) политике, пре свега о концепту „аполитичности“ музејске делатности, на који се музејски радници често позивају. Анализира се процес настанка великих музеја у Европи и у Србији, као и циљеви њиховог рада, чиме се показује да музеји од свог настанка делају у функцији учвршћивања националних граница (спољних и унутрашњих) и учења патриотизма, дакле – са јасним политичким циљевима. С друге стране, анализира се утицај немачког романтизма, под чијим се упливом формира српска национална држава и све њене институције, укључујући и музеје, и на основу чијих се премиса гради илузија о аполитичности културе у целини, па тако и музејске делатности. Промена односа према држави-као-нацији у савременој европској заједници подразумева и промену музејске делатности, која треба да учествује у пројекту изградње европејства/европског идентитета као метанационалности. Музеји постају део изградње уједињене Европе као новог политичког пројекта. Њима би требало да се превазилазе управо оне границе које су их чиниле битним носиоцима „националног духа“/„националних духова“, јер се верује да ће само тако моћи да опстану у новим политичким условима.   Та промена још увек није обухватила музеје у Србији, што указује на чињеницу да се ни друштво није трансформисало у правцу усвајања европских вредности. Истовремено, разумевање (и усвајање) чињенице да је свака музејска акција уједно и јасан политички чин није толико важно за саме музеје/галерије, колико је важно за читаво друштво чије су они огледало. Без јасног дијалога са државом/друштвом/медијима о различитим могућим политикама, у коме су сви актери свесни своје одговорности за друштво у целини, музеји ће и даље остајати нешто што постоји као нужно зло, а да се не зна чему заправо служи. То, чак, не важи само за музеје, већ важи и за укупну културу. Без сталног постављања питања о свему што изгледа као заувек дате истине, укључујући питања о нацији, њеним границама и односима са „другима“, свест дêла владајућих елита, а и већине тзв. народа, остајаће и даље негде у ненарушеном и чврсто ограниченом колективном/диктираном пољу крви и тла, са свим последицама које уз то иду. А јаз између нашег друштва и осталих савремених друштава биће све дубљи.  Кључне речи: музеј, политика, нација, држава, моћ