ВРЕМЕ (БЕЗ) СМРТИ.Проучавање смрти у српској етнологији током друге половине 20. века - (Serbia), Aleksandra Pavićević (Гласник Етнографског института САНУ, 2008)
Текст доноси аналитички приказ етнолошких радова који су током друге половине 20. века били мање или више директно посвећени проучавању смрти. Фокусирала сам се на етнолошке часописе: ГЕИ, ГЕМ, ЕП, ЕС и ЕАП, као и на поједине текстове и монографске студије, које сматрам незаобилазним када је у питању наведена тема. Позната је чињеница да је модерно доба, донело однос према смрти умногоме различит од онога који је карактерисао раније епохе. Од појаве која је у традиционалном друштвеном миљеу ишла ,,руку под руку“ са својим антиподом – животом, представљајући нераздвојни део свих његових, како преломних, тако и свакодневних манифестација, смрт је у индустријској ери све више потискивана ка маргинама стварности, у сферу приватног, прећутаног, неконтролисаног и непризнатог. Професионализација послова у вези са смрћу, пропагирање и омасовљење кремације, ограђивање и сакривање гробаља, а затим и болесника и самртника од очију света, само су детаљи процеса који је, може се рећи, кулминирао током друге половине 20. века. Трендови у Србији, по овом питању, нису много одступали од оних на глобалном нивоу. Ипак, мора се приметити да су овде култови везани за смрт, у односу на друге обичаје животног циклуса, барем формално, најмање подлегли променама. Разлози овоме леже свакако у комплексности самог феномена смрти као вечите тајне и надахнућа религијско-магијског начина размишљања, али и у чињеници да је атеистичка идеологија била примарно антихришћанска и антицрквена, док обреде паганског карактера није доживљавала као идеолошки превише опасне. Ово је погодовало опстанку читавог комплекса традиционалних посмртних ритуала све до данашњих дана. Вероватно се у томе налази и објашњење релативно великог броја радова о смрти, који су, (с обзиром на претходно поменуте трендове) супротно очекивањима, објављени у етнолошким часописима у проучаваном периоду. Интезитет интересовања за смрт, као и квалитет проучавања овог феномена осцилирао је током фокусираног периода. Утицај глобалних и локалних друштвених и државних идеја и процеса огледао се и на пољу антрополошког дискурса, тако да је у раду издвојено три етапе писања о смрти у модерној српској етнологији/антропологији, које, на специфичан начин говоре и о времену у коме су настале. Кључне речи: смрт, етнологија, религија, политика, аутори